Ружа Велчева
Отсякоха дървото под прозореца ми…

chitanka.info

Отсякоха дървото под прозореца ми.

Белязали го бяха с кръст зелен —

каква ирония! —

и дни наред безмълвно пита

„защо“ пръстта,

която ще го погребе…

А още имаше корона

дъхава и силна,

в която птиците гнездяха

и корените му,

преливащи от сокове,

лудуваха във майката — земя.

Но тялото му бавно се привеждаше

под непосилния товар

от страсти и тъга.

Ах, тялото —

ковчегът тесен

за всяка скитница — душа…

Душата ми, потресена, се свлече

до шепата трески,

кървящи на пръстта.

Господи,

не позволявай

и мен така да посекат!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.